Jeg vil aldri bli gammel.
Jeg vil ikke dø. Jeg er for ung til å dø.
Jeg orker ikke å se kroppen min bli gammel og miste kontrollen over den.
Se den forfalle fremfor øynene mine.
Jeg kan ikke slutte.
Jeg trenger mer.
Eldre menn er mer interessante, fordi de har råd til å ikke vente på bussen.
Eldre menn er enkelt nok bedre i senga.
Og hvem er alle disse eldre mennene?
Kom igjen, unge mann. Jeg betaler for taxien.
Takk.
Fint nabolag, like ved motorveien.
Ærlig talt, hvem gir barnet sitt navnet "Lys"?
- Jeg liker navnet Kira. - Du sier hva som helst for å få meg inn.
Det er ikke sant. Jo, det er det.
Men du må innrømme at Kira Mabon høres kult ut.
Ja, men det uttales ikke sånn. Så sofistikert er det ikke.
Ok, vi får se hva vi kan gjøre med etternavnet ditt.
Vent, la meg slå på lyset og skremme bort rottene.
Flott. Flott.
Etter tre år burde huseieren ha reparert bryteren.
Jeg skal fikse det.
Du... Du skal ikke... Ikke dårlig.
- Slettes ikke dårlig. - Det tok et halvt år å fikse sikringen.
Så...
- Hva gjør vi nå? - Du kan slå på lyset. Resten er enkelt.
OK. Og nå?
- Kjøkkenet er til venstre. - Nybegynnerflaks.
Her er favorittbildet ditt, til tross for riften nede i venstre hjørne.
- Til høyre ligger dassen. - Oi. Stilig.
Jonas? Jonas? Hvor er du?
Dere menn har det så lett.
Menn blir mer interessante når de blir eldre, kvinner ser bare gamle ut.
Verden er så urettferdig.
HVOR ER DU?
Men det var den femte daten vår. Jeg trodde at han var unik.
Jeg er på vei hjem nå. Selvfølgelig sov jeg over hos ham, hvorfor ikke?
Jo, det var han faktisk.
Hva? Hvorfor skulle jeg finne på noe sånt?
Du må møte ham, han er virkelig... Hallo, Martha?
Hun la på.
Hvordan kom jeg tilbake hit?
Fint nabolag, like ved motorveien.
Du sier hva som helst for å få meg med inn.
La meg slå på lyset og skremme bort rottene.
Etter tre år burde huseieren ha reparert bryteren.
Her er favorittbildet ditt, til tross for riften nede i venstre hjørne.
- Kira Mabon høres kult ut. - Ja, men det uttales ikke sånn.
RINGER JONAS
Dette nummeret er ikke i bruk.
RINGER HJEM
Du har kommet til Kira...
Du har kommet til Kira Mabon. Legg igjen en beskjed, så ringer jeg tilbake.
Hallo?
Mamma?
Bare gå herfra.
Kira? Hallo, er det noen hjemme?
Martha.
Martha?
- Salut. - Hei.
- Er alt i orden? - Ja, jeg...
- Kjenner jeg deg? - Jeg heter Sophia.
- Hei. - Hei.
- Vil du ha te? - Ja, takk.
- Har du bodd her lenge? - Rundt et halvt år.
Det var et helvete å få tingene mine opp trappene.
Går det bra?
Det blir visst ikke vasket i kjøleskapet. Jeg kaster det, OK?
- Slo jeg hodet da jeg falt? - Nei.
Jeg var der. Jeg tok deg imot. Jeg var fantastisk.
- Jeg føler meg litt... - Yr? Rar? Trøtt? Tørst?
Kåt?
Verdiløs kunnskap: De fleste som våkner etter å ha besvimt er opphisset.
Det er morgenbrød for gutter.
- Virkelig? - Ja, faktisk. Oi!
Så hyggelig å endelig møte deg. Jeg har alltid lurt på hvem naboen var.
- Grønn te, ikke sant? - Ja. Hvordan visste du det?
Hvordan jeg visste det?
Ja, hvordan visste jeg det?
Sannheten er...
...at jeg er synsk.
Seriøst?
- Kom igjen, prøv meg. - Greit...
- Hvilken er favorittfargen min? - Rød.
- Favorittinstrumentet mitt? - Piano.
Hvordan visste du det?
Unnskyld. Jeg mener det. Du skulle ha sett uttrykket ditt.
Det står der borte.
Jo. Jeg spiller profesjonelt.
- Kan man leve av det? - Åpenbart.
- Og du? - Jeg studerer kinesisk.
- For å bli tolk? - Nei, tolking er for stressende.
Jeg vil heller bli kulturattache eller noe sånt.
Du vet, en stor villa i Beijing og mange søte tjenere.
- Med martinidrinker. - I beste fall, ja.
- Kan jeg spørre deg om noe? - Fyr løs.
Kjenner du Jonas?
Jonas?
Ja...
Mannen som bor her.
- Men du bor jo her. - Unnskyld meg.
Har du det bra? Seriøst, du har bodd her i evigheter.
Her.
Jeg har aldri sett ham før. Kjæresten din?
Eller eksen din? Det ser ikke ut som det er tatt nylig.
- Har du aldri sett ham? - Ikke de seneste månedene.
Hva med meg?
Kanskje du slo hodet allikevel, uten at jeg så det.
Eller skjedde det før jeg kom? Hva skjedde?
Hva er det med hånda di?
Oi, det ser forjævlig ut.
Du. Du. Kom her.
Du må slappe av, kanskje ta et bad. Jeg kommer innom i kveld, ok?
Jeg vil aldri bli sånn.
Forlatt eller så gammel at jeg må bo på gamlehjem.
Gammel.
Hallo?
Nei.
Ikke ta det ille opp, men du har minnetap og synes at tiden går fort.
Fingrene dine ser virkelig ikke bra ut.
Du trenger ikke å gå til en psykolog, men en lege er en god ide.
Jeg fant en lapp fra en lege, men husker ikke at jeg bestilte timen.
- Det er et bra sted å begynne. - Allergiske reaksjoner går vel over?
- Hvor mange dager har det vært slik? - Jeg vet ikke.
- Tror du det kommer til å spre seg? - Jeg vet ikke! Det kan legen finne ut.
- Du har vært så snill mot meg. - Skål.
Helvete! Foten min!
- Unnskyld. - Ingen fare, det er bare en glassbit.
Det var en ulykke. Litt hud.
- Du, har du det bra? - Ja.
- Kira? - Ja.
Trenger du et plaster eller noe?
Tror du at du kan bli her i natt? Jeg vil virkelig ikke være alene.
- Kira? - Jeg er her inne.
Jeg har sovet som en stokk.
- God morgen, solstråle. - God morgen
- Er alt bra? - Ja.
- Det der ser ikke bra ut. - Det er ingen fare, jeg har smurt det.
Kan jeg dusje her? De har fortsatt ikke ordnet sluket mitt.
Ja, gjør det. Det er håndklær der.
Ikke glem å ringe til legen.
Takk igjen for at du sov over.
Ja, hei. Jeg hadde time for tre dager siden, men jeg gikk glipp av den.
Kira Mabon.
Var jeg?
Miss Mabon, så bra at du kom umiddelbart.
Dette høres nok rart ut, men har vi møttes før?
Lider du av minnetap? Ikke vær bekymret for det akkurat nå.
Analysen av huden på hånda di-
-viser en atypisk nedbrytning av cellene.
Beklager, men hva betyr det?
Du skjønner at alle cellene i kroppen fornyes igjen og igjen.
Gamle celler forkastes. Flass i hodebunnen er et godt eksempel.
Når kroppen blir eldre brytes cellestrukturen ned.
Evnen til å danne nye celler blir mindre.
- Og jeg har det bare på hånda? - Dessuten er du alt for ung.
Ja vel.
Det ytre laget av huden din blir eldre og dør-
- i ekstremt høy hastighet. Underlaget av huden er helt frisk.
- Kan ikke hud transplanteres? - Jo, men vi må vite hvorfor den eldes.
Ved en transplantasjon kan kroppen frastøte den nye huden-
- eller, i ditt tilfelle, kan den nye huden gjennomgå samme forfall.
Hvis vi ikke forstår årsaken til forfallet.
Enten det, eller så kan underlaget ikke ta imot det nye vevet fordi...
Det der...
Det fester seg så fort.
Det burde ikke... Du bør nok ikke gjøre det mer.
Vi venter på prøveresultatene, de kommer i løpet av 48 timer.
Det kan ha spredt seg over armen eller verre.
- Tørrheten sprer seg ikke så fort. - Hva med smerten?
- Hva gjør jeg med den? - Du kan få noe mot den.
Du kan ta opptil tre om dagen, men den er veldig sterk, så ikke noe alkohol.
Noen av symptomene du beskriver kan være en del av forbedringsprosessen.
Det vet vi snart nok.
Har jeg vært her før?
Kjære miss Mabon, jeg må forberede prøvene dine for laboratoriet.
Men ikke vær bekymret, vi tar oss av dette.
Er dette til deg? Beklager at jeg sier det, -
- men du ser ut til å være den siste som trenger celleforyngelsespreparater.
- Unnskyld? Det er vel smertestillende? - OK.
LEGEVAKTEN
Kira Mabon?
- Mabon. - Ja vel, Mabon.
Det er litt mye i kveld, som hver kveld. Det blåser vel du i?
- Kan du se på dette for meg? - Ja, kan du sette deg der?
I helvete...
I går da jeg våknet var det bare der, det var en liten flekk.
Kan en hudtransplantasjon fikse det?
Det er en lang og vanskelig operasjon, hvis det fungerer i det hele tatt. Jøss.
- Har du vært hos en spesialist? - Jeg snakket med en doktor Crober.
Hun tok prøver av huden min. Jeg har time hos henne i overmorgen.
Da kan de avgjøre om en transplantasjon fungerer, -
- og hva slags vev kroppen din aksepterer.
Gud forby at de foretar transplantasjonen og så faller alt av. Veldig ubehagelig.
Men det blir bare større.
Jeg er ikke spesialist, men det virker lokalt.
Det er bare to dager. Du kommer ikke til å se ut som en mumie da.
Hva i helvete?
Hellige Guds moder. Så sykt.
Herregud.
Hallo? Er det noen der?
Du der! Stopp! Jeg sa...
Sentralen, send noen til personalheisen på radiologiavdelingen.
Stopp da, for helvete! Stopp! Faen!
Du har kommet til doktor Crobers kontor. Vennligst legg igjen navn og nummer.
Det er Kira Mabon, jeg var der i dag. Jeg må snakke med doktor Crober.
- Vi stenger nå! - Hallo?
- Det er Crober, kan jeg hjelpe deg? - Hva gjør du, jenta mi?
- Jeg har vondt, doktor Crober. - Ha litt selvrespekt.
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre. Det går ikke over og tørrheten sprer seg.
Vær rolig og ikke stress deg opp. Det tar tid før medisinen fungerer.
- Du forstår jo ikke! - Ta det rolig og prøv å sove.
Vi ses i morgen tidlig, jeg kan ikke gjøre mer nå. Klarer du det?
Kom igjen, du kan ikke være her nede. Gå opp, så jeg ringer etter en taxi.
Ikke test tålmodigheten min.
Hva faen?
Piller så tidlig på morgenen?
- Foreskrevet fra legen. - Så godt å se deg smile.
Hånda di er mye bedre, det er jo utrolig.
Hva ga legen deg? Eller var hun en voodoo-prest?
- Litt begge deler, antar jeg. - Så, hva var det?
- Si i fra hvis jeg er for nysgjerrig. - Neida.
Hva var det da? Skabb?
- Hun vet ikke. - Vet hun ikke? Typisk.
Utført voodoo-prestinnen ritualet i badekaret?
Var det levende kyllinger involvert? Eller oppkast?
Du...
Du.
Jeg bare tulla, ok? Du.
I kveld?
Ja.
Hvordan var laboratorieprøvene?
- Er det ømt her? - Nei, ikke i det hele tatt. Nå?
Usikkert. Jeg har bestilt nye prøver. Du kan kle på deg.
Fortsett å ta medisinen til det er tomt.
Da kan jeg skrive ut en ny resept som bør hjelpe deg mot ditt nåværende problem.
- Bør? - Dessverre er det ingen garantier.
Du bør komme på daglige kontroller.
Det er viktig at vi fortsetter å observere.
- Jeg kan be noen om å ringe før hver time. - Unnskyld?
Sist du var her snakket vi om at du har opplevd minnetap.
Gjorde vi det?
Du bør være forsiktig.
Vi holder øye med dette. Du må komme tilbake i morgen.
Selvfølgelig.
Hvis den tørre flekken er ny, tror du at den sprer seg igjen?
Å lære seg alle tegnene i det kinesiske alfabetet er umulig.
- Det er noe sånt som 3000. - Sånn følte jeg det da jeg lærte noter.
Finnes det virkelig 250000 forskjellige toner på piano?
Jeg sa jo at jeg var supersmart. Nå har du beviset.
- Mer? - Alltid.
- Mer tomat, mener jeg. - Ja, jeg skjønner.
Som om jeg bryr meg?
- Er alt bra? - Ja. Det er nesten klart.
Du sa aldri hvordan legen fikset hånda di.
Det er egentlig ingen hemmelighet. Hun ga meg medisiner.
Medisiner? Kult.
Kan jeg bestille time?
Hun foreskrev faktisk noe som hjalp. Det er helt borte.
Hva gjør du hvis det kommer tilbake?
- Kan vi snakke om noe annet? - Jeg er bare bekymret.
Det er bare at... det er det eneste du har snakket om hele kvelden.
Hvis det eller jeg er motbydelig for deg, hva gjør du her?
- Hva? - Hvis du har noe å si, så si det.
At du går rundt grøten er ganske uutholdelig.
Beklager... Jeg ødela en fin kveld.-Sophia
Ta med kjæresten din og kom deg ut.
Ikke igjen, vær så snill.
Har du gått deg bort, jenta mi?
Opptatt.
Kira! Er det deg?
- Hva gjør du ute så sent? - Følger du etter meg?
Ikke vær dum. Jeg tenkte at du ville sitte på hjem.
Takk, men jeg klarer meg.
Du, jeg beklager for i går kveld. Jeg mente ikke å snoke.
Vær så snill!
Hva i helvete skjer der? Har det vært slåsskamp?
Jeg vil bare være alene akkurat nå, greit?
OK.
Er du sikker på at du ikke vil sitte på? Ring meg, ok?
Kjærlighet er å bli gamle sammen.
Du skulle ha sett hva som skjedde da pappa forlot mamma for en yngre kvinne.
Det ødela oss. Mamma ble helt knust.
En dag sa hun at hun hadde kastet bort ungdommen sin.
Hun brøt kontakten, og bestemte seg for å leve livet sitt.
Hei. Så du politiet der nede?
Ja, jeg møtte på dem på vei inn.
Jeg har savnet deg.
- Vil du lage en kopp te til meg? - Greit.
Så mye bra vinyl. Så fett.
Unnskyld.
- Hva er det? Feilsitert Camus? - Jeg antar det.
Det er litt klissete.
Jeg liker klissete.
Vet du, såpe skal visst fungere.
Hva?
- Kan du se på det for meg? - Ja, selvfølgelig.
Du har et nytt tørt sted, som den du hadde på hånda di.
- Jeg beklager. - Det er greit.
- Mer? - Det er stort. Du må gå til legen igjen.
Jeg er lei meg for her om dagen.
Det var skikkelig dumt.
Jeg også.
- For raskt. - OK, unnskyld.
Du har rett, Sophia. Jeg må gå til legen med en gang. Til Crober.
- Vil du at jeg skal bli med deg? - Det var snilt, men jeg går helst alene.
- Ses vi i kveld? - Jeg håper det.
- Ikke vær fortvilet. - Du slipper å se kroppen din forfalle.
Jeg ville vente på testresultatene før jeg sa det til deg.
Husk at en transplantasjon bare er en av flere muligheter.
- Har vi snakket om transplantasjon? - Ja, jeg tror det.
Sist gang du var her. Alt står i journalen din.
Vi fortsetter å behandle problemet på cellenivå.
Ikke bare ved å skjære det bort. Jeg tror at vi har funnet en kur.
Vi introduserer celler som har blitt omprogrammert i prøveglass-
- til stamceller som vil forynge de påvirkede cellestrukturene i kroppen din.
Det vil redusere det epidermale forfallet og til slutt motvirke det.
Utrolig, når kan vi begynne?
Jeg vil undersøke i noen dager til før behandling påbegynnes.
Jeg har ikke noen dager til, jeg trenger hjelp nå.
Kira?
Er alt i orden?
Kira?
- Hei. Er alt i orden med deg? - Ja.
Har du større planer eller var det bare dårlig vin?
Hos deg. Jeg må fortelle deg noe.
Jeg husker ikke noe som skjedde for over en uke siden.
Ikke noe i det hele tatt?
Bare vage inntrykk. Spøkelser.
Jeg fant disse. Crober vet mye mer enn hun sier.
Hvordan fikk du tak i dem?
- Jeg tok dem på kontoret. - Har du tatt dem?
Jeg brøt inn og tok dem. Jeg skjønner hva du tenker, men jeg må ha svar.
Helt oppriktig så synes jeg at det er kjempekult.
Kan du spille det for meg? Jeg vet ikke hvordan man bruker den.
Jeg kan bare ikke fortsette slik.
Jeg vet.
Maksimalt med utdannelse, erfaring og kunnskap.
Samfunnet går glipp av det.
Potensialet for kunstig forlenget liv går langt hinsides...
Menyen, kanskje?
Prøv med testpersoner.
- Det er så mange. - Vent.
Jeg så akkurat navnet mitt.
- Er du sikker på at du vil gjøre dette? - Jeg må vite.
Hvorfor må jeg gjøre dette nå? Jeg vil bare komme i gang.
Jeg har blitt fortalt at innspillingen er bevis på-
- at jeg ikke har blitt tvunget til å gjøre dette.
Jeg har ikke håndjern på meg, som du ser. Ingen har truet meg-
-eller truer meg Jeg er her frivillig.
Jeg deltar i en eksperimentell behandling-
-i dag, i ettermiddag, frivillig.
Forhåpentligvis vil den forvandle min vrak av en kropp-
-som en gang var...
...en annen kropp.
Til den kroppen jeg kjenner. Den kroppen jeg husker.
- Vi bør stoppe her. - Nei!
Legen sier at smerten jeg føler under huden fra tid til annen-
- kommer fra sener og muskler. De trenger tid til å forynge seg.
- Kira, se inn i kameraet. - Ja, selvfølgelig. Beklager.
Det er ikke meg. Det er et slags mareritt.
- Kan vi begynne på nytt? Beklager. - Vær så god.
Mitt navn er Kira Mabon.
Det var bursdagen min i går. Min 64-årsdag.
Kira, jeg bryr meg ikke om alt det.
- Jeg elsker deg virkelig. - Jeg glemmer ting, er det normalt?
- Lukk øynene. - Det er en bivirkning av behandlingen.
Jeg kan ikke forutsi...
- Kan jeg fortsatt spille piano? - Vi vet ikke ennå.
Hvordan kan du ville ha meg? Jeg er bare en gammel dame.
Blir du ikke vemmet?
- Hva med Jonas? - Dere skilte dere for snart 20 år siden.
- Og datteren min? - Vi kan kontakte dem hvis du vil.
Men på dette stadiet...
Min... Datteren min?
Hadde jeg en datter?
Jeg husker henne ikke engang.
Ikke tenk på det, ikke nå.
Kanskje jeg kan kontakte henne.
- Det er nok ikke en god ide. - Hvorfor ikke?
Fordi hun ikke hadde kjent deg igjen engang.
Å, herregud. Jeg takler ikke dette.
Det kommer til å begynne igjen med smerte og de tørre flekkene.
- Jeg takler det ikke lenger. - Det er greit.
- Crober kommer på noe. - Du forstår ikke.
Vi håndterer det sammen.
Vi kan dra et sted hvor de ikke finner oss.
Crober. Alle. Vi pakker og drar.
Du er ikke den eneste som har gått gjennom dette.
Hva med de andre testpersonene?
- Jeg vil ikke gå inn dit. - Hva er du redd for? Spøkelser?
Ja.
Spøkelser.
Kanskje de bare er minner fra ditt tidligere liv.
Du. Du må takle alt det. Jeg skal prøve å hjelpe deg gjennom det.
På alle måter jeg kan, du vet det.
- Jeg må fortelle deg noe. - Nei, du må ikke det.
Pakk tingene dine og vent nede. Jeg kommer om fem minutter, jeg lover.
Hallo? Kjære, jeg snakker i telefonen. Kjære, jeg snakker i telefonen.
- Hallo, er det noen der? - Unnskyld.
Du har din egen datter nå, ditt eget liv. La meg få ha mitt.
Unnskyld.
Det er på tide å gå videre.
- Er alt i orden? - Nå stikker vi herfra.
Tror du de andre går gjennom det samme? Har de også glemt alt?
Det er bare en vei å finne det ut på.
Ingen igjen. Ingen.
Hvem er neste?
Margaret Jondra. Kanskje hun fortsatt lever.
- Hva sa hun? - Hun har ikke sett henne på noen uker.
Hun hadde en slags hudallergi.
Hun hadde post for en måned på verandaen, og disse.
Herregud, så fælt.
Retinol, anti-rynkekremer, eksfolieringskremer.
- Skjønnhetsprodukter. - Kanskje de tok henne også.
Jeg må gjøre en ting.
Åpner du, kjære?
- Skal du i selskapet? - Selskapet?
Det er bursdagen min.
Virkelig?
- Hvor gammel er du? - Jeg er seks.
Du ser eldre ut enn seks år.
- Hvor gammel er du? - Kjære, er alt i orden?
Hvem var det som kom?
Vent!
Vi stikker!
Det kommer aldri til å gå over.
Det må finnes en løsning. Du må dra tilbake til Crober.
Jeg vil ikke dø som noens prøvekanin.
Du kan ikke fortsette slik.
Lov meg. Lov meg at du prøver.
Crober kan hjelpe deg. Akkurat nå er hun din eneste sjanse.
Jeg kan ikke.
Du må hate hvordan jeg ser ut.
Jeg ville aldri lyve for deg.
Mitt hovedfag er biokjemi, ikke kinesisk.
Crober ba meg om å holde øye med deg.
- Du visste det hele tiden? - Du var vår største suksess.
Stjernepasienten vår. Crober ga meg masse penger for å passe på deg.
Det hadde hun ikke trengt.
Jeg la noe i vannet.
Du hadde aldri kommet tilbake frivillig.
Jeg er så lei meg.
Beklager, men det må gjøres raskt.
Du har visst møtt miss Jondra.
Synd, hun var så lovende. Dessverre varer hun ikke mye lenger.
Men nå er du her.
Jeg burde aldri ha tillat at testpersonene forlot laboratoriet.
Å la deg bo hjemme, selv under overvåking, var en stor feil.
Omsider hadde politiet sporet deg tilbake til meg.
Det er for tidlig å publisere våre behandlinger.
Hvorfor?
Miss Mabon, du bønnfalt meg.
I flere år var du på alle konferanser og forskningsinstitutt du kunne.
Du lette etter noe eller noen som kunne gjøre deg ung igjen.
Hvorfor husker jeg ikke noe?
En bivirkning av foryngelsesprosessen.
I ditt tilfelle var det ikke uheldig. Du var ikke særlig lykkelig.
Hva med Jonas?
Og den lille jenta mi. Jeg husker ikke navnet hennes engang.
Celleforyngelsen skulle bare gjenopplive-
- de områdene som var sterkest påvirket av aldring.
Hos deg ble minnesenteret tilbakestilt.
Utover det var eksperimentet vellykket.
Og de andre?
Hvorfor mottar kroppen din fremmed hud så perfekt?
Det får vi snart nok vite.
Hun er ikke så sexy nå.
Ikke vær redd.
Sophia.
Ikke bra i det hele tatt. Ikke for deg.
Og absolutt ikke for meg.
Det faktum at kroppen din aksepterer fremmed hud så lett-
-åpner for nye muligheter.
Din nåværende tilstand avslører at prosjektet ikke er nær målet.
Vi skal prøve ut noen nye teorier på deg.
De er helt smertefrie, så du skal ikke bekymre deg.
Vær fornuftig.
Du må innse, på et nivå, at du har handlet uansvarlig.
Du satte flere tiår med arbeid i fare.
Første gang var... forståelig.
Men etter det-
- visste jeg ikke hvordan du kunne rettferdiggjøre det.
Og alt var for forfengelighet.
Cellestrukturen din virker overveldet-
- av de enorme påkjennelsene fra regenereringen.
Den gode nyheten er at vi kan ha funnet en måte å holde deg mer stabil på.
Forhåpentligvis kan vi gjenta kroppens vilje til å akseptere ny hud.
Årsaken til det uheldige forfallet i din egen hud har lignende årsaker.
Jeg elsker deg.
Du bør få tilbake stemmen din i kveld.
Ikke lag oppstyr denne gangen.
Du har bare vært her i noen dager.
Den nye huden fester seg veldig raskt.
Kom igjen, det er på tide å dra.
Du må skynde deg.
Jeg prøver. Jeg prøver.
Bare rekk ut hånden din. Du klarer det.
Ignorer smerten.
Herregud. Hva faen har du gjort med henne? Du lovte å ta vare på henne.
- Det er der har hun gjort selv. - Finn en sykepleier.
Gjør noe, for Guds skyld.
Kira. Kira, jeg skal få deg ut herfra.
- Virkelig? - Ja, virkelig.
- Nei, virkelig ikke. - Du har mistet kontrollen. Det du gjør...
Menneskeheten har kjemper mot aldring i flere tusen år.
Hvem bryr seg om noen testpersoner-
- når folk kan leve til de er 150, 300 eller 600 år gamle?
- Dette er sinnssykt. - Det var frivillig. Hun kjente risikoen.
- Hun husker ikke engang det. - Noe husker hun. Hun ropte navnet ditt.
Du er gal. Du trenger hjelp.
Hvis de sporer mordene til klinikken, til oss, så er du like medskyldig.
- Han var under din omsorg. - Den risikoen kan jeg ta.
Jeg var involvert i dette, men ikke nå lenger.
Kira, hun lovte å hjelpe, hun sa at kuren var her.
Jeg var så jævla dum som trodde på dem. Jeg er så lei meg.
Det er bortkastet å prate. Hun glemmer deg igjen, som alltid.
Jeg tar henne med herfra, Crober. Noen der ute må kunne hjelpe henne.
Jeg går til media hvis jeg må!
Nei!
Går det bra?
- Hva ga hun deg? - Sannsynligvis Sux.
- Sux? - Suxameton. Nå stikker vi.
Ironien hadde vært uvurderlig.
Er du gal?
Kira.
Jeg vet det.
Du kommer til å miste deg selv.
- Du kan ikke fortsette å gjøre dette. - Jo.
Lov meg at det er over.
Vi prøver nødutgangen. Vær så snill, Kira!
Vi trenger noe mot suxametonen.
GenRes-laboratoriet er nå forseglet.
Alle ansatte bes vennligst å rapportere til samlingsstedet.
Alarm, nivå to.
Dødelig vold kan brukes mot potensielle inntrengere.
- Hallo? Politiet er på vei. - Hvorfor er stedet forseglet?
- Jeg vet ikke hva som har skjedd. Rolig. - Dørene er låst, vi kommer ikke ut.
- Vær forsiktig. - Jeg skal holde øynene åpne.
- Vent... det er dem. Jeg må ringe vakten. - Julie, er du der?
Kira.
Nei, Kira.
- Hva var det hun ga deg igjen? - Suxameton.
Det dreper meg nok ikke, men jeg fryser.
Inntrenger på nivå 2, kan du sjekke det?
Ta det rolig. Doktor Crober er drept.
Pasient Kira Mabon og tidligere ansatt Sophia Delacrombe må anholdes.
- Rapporter hvis du ser tøyta. - Oppfattet.
Vi henter tingene dine. Alt kommer til å gå bra.
- Jeg trenger motgift. - Mot hva?
- Suxameton. - Det finnes ingen motgift. Jeg beklager.
Jeg tror ikke på deg.
Det er muskelavslappende. Jeg kjenner ikke til en motgift.
Men det er ikke dødelig.
Kira.
- Uniformene får oss ut herfra. - Det kommer ikke til å gå.
- Du brøt løftet ditt. - Unnskyld.
Så, hva gjør vi nå?
Jeg vil leve med deg.
Det er alt.
Sophia?
Jeg elsker deg for mye.
Norske tekster: Anders Svendsen